Alopurinolis, 300mg, tabletės
Vartojimas: vartoti per burną
Registratorius: EGIS PHARMACEUTICALS PLC, Vengrija
Receptinis: Receptinis
Sudedamosios medžiagos: Alopurinolis
1. KAS YRA MILURIT IR NUO KO JIS VARTOJAMAS
Milurit priklauso vaistinių preparatų grupei, kuriais gydomi metaboliniai sutrikimai, vadinami podagra. Podagros priežastis – per didelis šlapimo rūgšties kiekis kraujyje. Kai jos koncentracija didelė, iš šlapimo rūgšties formuojasi kristalai, kurie dažniausiai nusėda sąnariuose. Organizmas kovoja su jais, ir dėl to atsiranda skausmas. Milurit slopina ir šiek tiek kontroliuoja šlapimo rūgšties gamybą organizme. Šis vaistinis preparatas podagros negydo, bet padeda užkirsti kelią skausmingiems podagros priepuoliams.
Milurit gali pagelbėti sergant ir kitomis ligomis, kurių priežastis yra per didelis šlapimo rūgšties kiekis, pvz., inkstų akmenlige. Jis vartojamas piktybinėms ligoms gydyti, kai dėl ląstelių destrukcijos smarkiai padidėja šlapimo rūgšties koncentracija kraujyje.
2. KAS ŽINOTINA PRIEŠ VARTOJANT MILURIT
Milurit vartoti draudžiama:
jeigu yra alergija (padidėjęs jautrumas) alopurinoliui arba bet kuriai pagalbinei Milurit medžiagai;
jeigu vartojant preparatą buvo sutinęs veidas ar burna;
jeigu esate nėščia ar žindote kūdikį;
jei sergate sunkiomis inkstų ar kepenų ligomis.
Specialios atsargumo priemonės
Praneškite gydytojui, jei sergate inkstų ar kepenų ligomis. Jūsų inkstų ir kepenų veikla turi būti įvertinta prieš pradedant vartoti alopurinolį ir gydymo pradžioje.
Pradėjus vartoti šį vaistinį preparatą (pirmąsias 6–8 savaites), turi būti reguliariai tikrinama kepenų veikla.
Negalima pradėti vartoti alopurinolio ūminio podagros priepuolio metu, bet jei priepuolis prasideda jau vartojant Milurit, gydymą reikėtų tęsti dozės nekeičiant. Ūminį podagros priepuolį turi gydyti gydytojas.
Gydymo alopurinoliu pradžia gali paskatinti podagros paūmėjimą, todėl, siekiant to išvengti, mažiausiai vieną mėnesį nuo alopurinolio vartojimo pradžios rekomenduojama kartu gerti nesteroidinių vaistų nuo uždegimo ar kolchicino.
Kitų vaistų vartojimas
Reikia informuoti savo gydytoją, jei vartojate kitus vaistus, pvz., varfariną (trombų profilaktikai), 6 merkaptopurinus ir azotiopriną (vaistinius preparatus nuo vėžio), adenino arabinozidus (antvirusinius preparatus), chloropropamidus (vaistinius preparatus nuo diabeto), probenecidą (nuo podagros) ir aspiriną (arba kitus salicilatus). Jūs taip pat turite pranešti savo gydytojui, jei vartojate kokių nors kitų gydytojo nepaskirtų vaistų.
Pasakykite savo gydytojui, jei vartojate šiuos vaistus:
- chlorpropamidą (vaistinį preparatą nuo diabeto),
- sulfinpirazoną (urikozurinį preparatą),
- teofiliną (bronchų plečiamąjį preparatą).
Milurit vartojimas su maistu ir gėrimais
Gydymo metu reikėtų gausiai vartoti skysčius. Per parą turėtų susidaryti mažiausiai 2 litrai šlapimo.
Milurit reikėtų vartoti po valgio, gausiai užgeriant skysčiais.
Nėštumas ir žindymo laikotarpis
Milurit negalima vartoti nėštumo ir žindymo laikotarpiu (žr. 2 skyrių).
Moterys, vartojančios šį vaistinį preparatą, turi naudotis patikima kontracepcija, kad nepastotų.
Vairavimas ir mechanizmų valdymas
Dėl Milurit vartojimo Jums nebūtina atsisakyti kasdienės veiklos. Jei atsiranda nuovargis, silpnumas ir (arba) regos sutrikimų, atsižvelkite į tai.
3. KAIP VARTOTI MILURIT
Milurit vartokite tik gydytojui paskyrus.
Kiekvienam pacientui parenkama individuali alopurinolio dozė. Pradėkite vartoti vaistą taip, kaip nurodė gydytojas, nuo mažesnės dozės laipsniškai ją didindami, kad vaistas duotų kuo daugiau naudos.
Suaugusiems žmonėms. Pradinė dozė yra 100–300 mg vaistinio preparato per parą. Jei reikia, paros dozę galima didinti po 100 mg, atsižvelgiant į šlapimo rūgšties kiekį serume kas 1–3 savaites, kol pasiekiamas reikiamas poveikis. Palaikomoji paros dozė yra 200–600 mg, bet jei reikia, galima vartoti iki 800 mg per parą. Jei per parą vartojama didesnė nei 300 mg dozė, vaistą reikėtų padalyti į 2–4 lygias dalis. Jei vienkartinė alopurinolio dozė yra 300 mg ar didesnė, patartina vartoti Milurit 300 mg tabletes.
Vyresnio amžiaus asmenys ir pacientai, sergantys inkstų ir kepenų ligomis arba dializuojami, dėl toksinio poveikio rizikos turėtų vartoti mažesnę vaisto dozę.
Likus vienai ar dviem dienoms iki citostatinio gydymo pradžios, reikia pradėti gerti po 800 mg alopurinolio per parą ir tęsti 2–3 dienas. Palaikomoji dozė priklauso nuo šlapimo rūgšties koncentracijos serume pokyčio.
Vaikams. Esant antrinei hiperurikemijai, susijusiai su piktybinėmis hemopoetinėmis ligomis ar kitais augliais, ir esant tam tikriems fermentų sutrikimams, įprasta alopurinolio paros dozė yra 10–20 mg/kg kūno masės.
Milurit tabletes reikėtų vartoti po valgio, gausiai užgeriant skysčiais.
Pavartojus per didelę Milurit dozę
Kreipkitės į gydytoją, jei Jūs (Jūsų vaikas) išgėrėte per daug tablečių. Pasiimkite su savimi šį informacinį lapelį ar likusias tabletes.
Pamiršus pavartoti Milurit
Jei pamiršote laiku išgerti Milurit ir prisiminėte tai praėjus mažiau nei 12 valandų, išgerkite vaistinio preparato, o kitą dozę suvartokite įprastu laiku. Jei praėjo daugiau nei 12 valandų, praleiskite pamirštąją dozę ir kitą gerkite, kaip įprasta.
4. GALIMAS ŠALUTINIS POVEIKIS
Milurit, kaip ir visi kiti vaistai, gali sukelti šalutinį poveikį, nors jis pasireiškia ne visiems žmonėms.
Vartojant Milurit gali patinti veidas, galūnės, lūpos, vidinė burnos dalis, liežuvis ir (arba) gerklos, ypač pirmosiomis savaitėmis. Jei taip atsitiko, nutraukite vaistinio preparato vartojimą ir kreipkitės į gydytoją. Jei atsiranda odos reakcijų, pvz., išberia odą ar pradeda niežėti, karščiuojate arba skauda raumenis, nedelsdami kreipkitės į gydytoją.
Dažniausiai pasitaikantis alopurinolio nepageidaujamas poveikis yra niežėjimas, odos pažeidimas, nedidelės kraujosruvos po oda. Pasireiškus šiems simptomams, reikia nedelsiant nutraukti vaisto vartojimą. Jei nutraukus vaisto vartojimą odos reakcijos silpnėja, alopurinolį vėl galima pradėti vartoti mažesne doze (5 mg/kg), ją palaipsniui didinant. Jei ir vėl atsiranda odos reakcijų, alopurinolio vartojimą būtina nedelsiant nutraukti ir niekada daugiau jo nevartoti.
Labai retai atsiranda sunkių odos pažeidimų su karščiavimu, sąnarių skausmu, limfmazgių padidėjimu ir kraujo pokyčiais, dažniausiai pacientams, sergantiems inkstų ir kepenų ligomis. Jie gali būti gydomi gliukokortikoidais.
Vaistinis preparatas gali sukelti pykinimą ir vėmimą. To galima išvengti vartojant vaistą po valgio, bet jei minėti reiškiniai nepraeina, kreipkitės į gydytoją. Gali pasireikšti pilvo skausmas, viduriavimas, plaukų slinkimas, galvos skausmas, mieguistumas, silpnumas ir regos sutrikimai.
Retais atvejais galimas kepenų veiklos sutrikimas (Jūs galite pastebėti, kad pagelto oda ar akių baltymas).
Jei reikės, Jūsų gydytojas gali paskirti atlikti kraujo tyrimą. Gali būti nustatyti kraujo ląstelių kiekio pakitimai, susiję su uždegimu ar kepenų ir (arba) inkstų veiklos sutrikimais.
Jeigu pasireiškė sunkus šalutinis poveikis arba pastebėjote šiame lapelyje nenurodytą šalutinį poveikį, pasakykite gydytojui arba vaistininkui.
5.KAIP LAIKYTI MILURIT
Laikyti vaikams nepasiekiamoje ir nepastebimoje vietoje.
Laikyti ne aukštesnėje kaip 25 C temperatūroje.
Ant dėžutės nurodytam tinkamumo laikui pasibaigus, Milurit vartoti negalima. Vaistas tinka vartoti iki paskutinės nurodyto mėnesio dienos.
6.KITA INFORMACIJA
Milurit sudėtis
- Veiklioji medžiaga yra alopurinolis. Vienoje tabletėje 300 mg alopurinolio.
- Pagalbinės medžiagos yra mikrokristalinė celiuliozė, karboksimetilkrakmolo A natrio druska, koloidinis silicio dioksidas, bevandenis, magnio stearatas.
Milurit išvaizda ir kiekis pakuotėje
Apibūdinimas: baltos ar pilkšvai baltos, apvalios, plokščios, nuožulniais kraštais, bekvapės ar beveik bekvapės tabletės su dalijančia pusiau linija vienoje pusėje ir įspaudu „E 352“ – kitoje pusėje.
Pakuotė: 30 tablečių rudame stiklo butelyje, kartono dėžutėje.
Tarptautinis pavadinimas | Alopurinolis |
Vaisto stiprumas | 300mg |
Vaisto forma | tabletės |
Grupė | Vaistinis preparatas |
Pogrupis | Cheminis vaistas |
Vartojimas | vartoti per burną |
Registracijos numeris | 98/5395/2 |
Registratorius | EGIS PHARMACEUTICALS PLC, Vengrija |
Receptinis | Receptinis |
Vaistas registruotas | 1998.02.25 |
Vaistas perregistruotas | 2003.03.28 |
1. VAISTINIO PREPARATO PAVADINIMAS
Milurit 300 mg tabletės
2. KOKYBINĖ IR KIEKYBINĖ SUDĖTIS
Veiklioji medžiaga
Vienoje tabletėje yra 300 mg alopurinolio.
Pagalbinės medžiagos
Visos pagalbinės medžiagos išvardytos 6.1 skyriuje.
3. VAISTO FORMA
Tabletė.
Apibūdinimas: baltos ar pilkšvai baltos, apvalios, plokščios, nuožulniais kraštais, bekvapės ar beveik bekvapės tabletės su dalijančia pusiau linija vienoje pusėje ir įspaudu „E 352“ – kitoje pusėje.
4. KLINIKINĖ INFORMACIJA
4.1 Terapinės indikacijos
- Podagra.
- Pirminė hiperurikemija.
- Šlapimo rūgšties nefropatijos su podagros simptomais ar be jų prevencija.
- Antrinės hiperurikemijos, susijusios su hematologinėmis ligomis, gydymas. Hiperurikemijos, susijusios su padidėjusiu ląstelių irimu švitinant ir (arba) gydant chemoterapija leukemiją, limfomą ir kitas piktybines ligas, profilaktika ir gydymas.
- Šlapimo rūgšties akmenligės ir kalcio oksalato akmenligės, susijusios su hiperurikozurija, profilaktika ir prevencija.
4.2 Dozavimas ir vartojimo metodas
Suaugusiesiems. Pradinė dozė yra 100–300 mg per parą. Jei reikia, paros dozė gali būti laipsniškai didinama po 100 mg, kontroliuojant šlapimo rūgšties koncentraciją kraujo serume kas 1–3 savaites, kol pasiekiamas pageidaujamas poveikis.
Palaikomoji dozė yra 200–600 mg per parą, tačiau jeigu reikia, ją galima didinti iki 800 mg per parą.
Paros dozė, viršijanti 300 mg, turėtų būti suskirstyta į 2–4 lygias dalis. Esant neoplastinėms būklėms, Milurit reikėtų pradėti vartoti 1–2 dienas prieš pradedant antineoplastinį gydymą. 2–3 dienas reikėtų skirti 600–800 mg, tada pagal šlapimo rūgšties koncentraciją kraujo serume parenkama palaikomoji dozė.
Vaikams. Esant antrinei hiperurikemijai, susijusiai su piktybinėmis hemopoetinėmis ligomis ar kitais augliais ir esant tam tikriems fermentų sutrikimams, įprasta paros dozė yra 10–20 mg/kg kūno masės, atsižvelgiant į auglio dydį, blastų kiekį periferiniame kraujyje ar kaulų čiulpų infiltracijos laipsnį.
Vyresnio amžiaus žmonėms. Vyresnio amžiaus pacientai turėtų būti gydomi mažiausia doze, jeigu yra inkstų ar kepenų funkcijos nepakankamumas, siekiant išvengti vaistinio preparato toksinio poveikio.
Vaistinį preparatą reikėtų vartoti po valgio, gausiai užgeriant skysčiais.
4.3Kontraindikacijos
- Padidėjęs jautrumas alopurinoliui.
- Sunki kepenų liga.
- Sunki inkstų liga (azotemija).
- Nėštumas (žr. 4.4 skyrių).
- Žindymas.
- Idiopatinė hemochromatozė (net jei tik šeimos anamnezėje).
Alopurinolio nereikėtų pradėti vartoti ūminio podagros priepuolio metu.
4.4 Specialūs įspėjimai ir atsargumo priemonės
Jokiu būdu nevartoti šio vaistinio preparato besimptomei hiperurikemijai gydyti.
Vaikai gali būti gydomi Milurit, esant antrinei hiperurikemijai, susijusiai su piktybinėmis hemopoetinėmis ar kitomis auglių ligomis, bei tam tikrų fermentų sutrikimų atvejais.
Nėštumo laikotarpiu vartoti šį vaistinį preparatą galima tik kruopščiai įvertinus riziką ir galimą naudą, nes eksperimentiniai tyrimai su gyvūnais nepaneigė teratogeninio poveikio.
Gydant reikėtų užtikrinti pakankamą skysčių vartojimą. Šlapimo išskyrimas per parą turėtų sudaryti mažiausiai 2 litrus, o šlapimo pH turėtų būti neutralus ar lengvai šarminis.
Pirmojo gydymo periodo metu (6–8 savaites) rekomenduojamas kepenų funkcijos stebėjimas.
Gydymo alopurinoliu nereikėtų pradėti esant ūminiam podagros priepuoliui. Po priepuolio rekomenduojama pradėti vartoti 0,5 mg paros dozes kolchicino ar nesteroidinio vaisto nuo uždegimo. Jei ūminis podagros priepuolis prasideda vartojant Milurit, gydymą reikėtų tęsti nekeičiant dozės, kartu paskiriant nesteroidinį vaistą nuo uždegimo ar kolchiciną.
Pacientams, sergantiems inkstų funkcijos nepakankamumu, dozę reikėtų mažinti. Jei klirensas mažesnis nei 20 ml per minutę, dozė neturėtų būti didesnė kaip 100 mg per parą.
Alopurinolis ir jo metabolitai gali būti pašalinti iš organizmo hemodializės būdu. Vartojant vaistą dializuojamiems pacientams po kiekvienos dializės rekomenduojama išgerti po 300–400 mg alopurinolio.
Jei šlapimo rūgšties gamyba yra padidėjusi (piktybinio auglio gydymas, Lesch-Nyhan sindromas), dėl alopurinolio vartojimo gali atsirasti ksantinų depozitų audiniuose. Šią riziką galima sumažinti vartojant tinkamą skysčių kiekį.
Hemopoezės pažeidimų atveju rekomenduojama reguliariai tirti kraują.
4.5 Sąveika su kitais vaistiniais preparatais ir kitokia sąveika
Alopurinolį atsargiai derinkite su:
- 6-merkaptopurinu ar azatioprinu (slopindamas šių preparatų metabolizmą, alopurinolis didina jų toksiškumą, todėl 6-merkaptopurino ar azatioprino dozę reikėtų sumažinti iki 1/4–1/3 normalios dozės);
- priešvėžiniais preparatais (padidėja hemopoezės pažeidimo rizika);
- chlorpropamidu (esant sutrikusiai inkstų funkcijai, padidėja ilgalaikės hipoglikemijos rizika);
- sulfinpirazonu (sumažėja gydomasis Milurit poveikis);
- teofilinu (didelis alopurinolio kiekis slopina teofilino metabolizmą).
4.6 Nėštumo ir žindymo laikotarpis
Nėštumo ir žindymo laikotarpiu alopurinolio vartoti negalima (žr. 4.3 ir 4.4 skyrius).
4.7 Poveikis gebėjimui vairuoti ir valdyti mechanizmus
Nenustatyta, ar alopurinolis daro poveikį gebėjimui vairuoti automobilį. Vairuojant automobilį ar dirbant su mechanizmais, reikia atminti, kad retkarčiais gali pasireikšti tokie nepageidaujamo poveikio reiškiniai, kaip mieguistumas, bendras silpnumas ir sutrikęs matymas.
4.8 Nepageidaujamas poveikis
Nepageidaujamas poveikis pasireiškia retai. Nepageidaujamo poveikio dažnis didėja, kai yra inkstų arba kepenų funkcijos sutrikimų. Gydymo alopurinoliu pradžia gali pagreitinti ūminės podagros priepuolį, todėl, siekiant to išvengti, rekomenduojama, pradėjus vartoti Milurit, mažiausiai 1 mėnesį papildomai vartoti nesteroidinius vaistus nuo uždegimo arba kolchiciną.
Dažniausiai pasireiškiantis nepageidaujamas alopurinolio poveikis yra niežėjimas, makulopapulinis odos bėrimas ir purpura. Jei prasideda minėtas poveikis, vaistinio preparato vartojimą reikia nedelsiant nutraukti. Jei odos reakcijos silpnos, alopurinolį galima vėl pradėti vartoti mažomis dozėmis (5 mg/kg kūno masės), laipsniškai jas didinant. Jei odos reakcijos pasikartoja, alopurinolio vartojimą reikia nedelsiant nutraukti ir vaisto daugiau niekada nevartoti.
Retai pasireiškia eksfoliacinė odos reakcija, susijusi su karščiavimu, limfadenopatija, artralgija ir (arba) eozinofilija, primenanti Stivenso ir Džonsono (Stevens-Johnson) ir (arba) Lajelio (Lyell) sindromą. Šiais atvejais alopurinolio vartojimą taip pat reikėtų nedelsiant ir visiškai nutraukti. Paprastai šios reakcijos pasireiškia, jei tuo pačiu metu yra inkstų ir kepenų funkcijos nepakankamumas, ir gali būti gydomos kortikosteroidais.
Retai gali pasireikšti pykinimas ir vėmimas, tačiau šių požymių galima išvengti, Milurit vartojant po valgio.
Labai retai gali sutrikti kepenų veikla (padidėja šarminės fosfatazės ir transaminazių kiekis kraujo serume), pasireikšti leukopenija ir leukocitozė.
Ryšys tarp gydymo Milurit ir toliau išvardyto nepageidaujamo poveikio nebuvo įrodytas: pilvo skausmai, viduriavimas, plaukų slinkimas, galvos skausmai, mieguistumas, silpnumas, galvos svaigimas, neuropatija, katarakta, regos sutrikimai.
4.9 Perdozavimas
Dažniausi perdozavimo simptomai, pvz., pykinimas, vėmimas ir viduriavimas, gali būti slopinami didesniu skysčių kiekiu ir užtikrinus adekvačią diurezę, kad pagreitėtų alopurinolio ir jo metabolitų pašalinimas per inkstus. Dializė taikoma tik tada, kai tai daryti būtina.
5. FARMAKOLOGINĖS SAVYBĖS–
5.1 Farmakodinaminės savybės
Farmakoterapinė grupė – antipodagriniai preparatai, slopinantys šlapimo rūgšties gamybą, ATC kodas – M04AA01.
Alopurinolio sudėtis atitinka natūralios purino bazės hipoksantino sudėtį. Vaistinis preparatas slopina ksantinoksidazę, fermentą, kuris hipoksantiną ir ksantiną verčia šlapimo rūgštimi. Šlapimo rūgštis – tai galutinė purinų apykaitos žmogaus organizme medžiaga.
Sergant podagra dėl sutrikusios medžiagų apykaitos padidėja šlapimo rūgšties kiekis ir audiniuose kaupiasi šlapimo rūgšties natrio druska. Tokios hiperurikemijos priežastis yra per didelė šlapimo rūgšties gamyba, ir šį procesą gali slopinti alopurinolis.
Alopurinolis yra ksantinoksidazės substratas, taip pat ir medžiaga, ją slopinanti konkurenciniu būdu. Alopurinolio afinitetas ksantinoksidazei yra 10–40 kartų didesnis už ksantino.
Alopurinolio fermentinės oksidacijos metu susidaro ksantinų atitikmuo oksipurinolis. Oksipurinolio afinitetas ksantinoksidazei yra didelis, tačiau tarp jų susidaranti jungtis yra ne kovalentinė. Oksipurinolio ir ksantinoksidazės kompleksą galima suardyti dializuojant aerobinėmis sąlygomis per maždaug 5 valandas.
Alopurinolis slopina 6-merkaptopurino (6-MP) oksidaciją į 6-tiokarbamido rūgštį. Slopinant pagrindinį 6-MP katabolizmo kelią organizme, stiprinamos 6-MP imunosupresinės ir auglio atsiradimą slopinančios savybės. Šio stiprinamo veikimo būdo atradimas pateikia pirmuosius įrodymus, kad alopurinolis slopina ksantinoksidazę.
Alopurinolis per ksantinoksidazę slopina endogeninių purinų oksidaciją, dėl to mažėja šlapimo rūgšties koncentracija kraujo serume ir šlapime bei padidėja ksantinų ir hipoksantinų išskyrimas su šlapimu. Todėl vaistas ypač veiksmingas gydant pirminę (podagrą) ir antrinę (susijusią su piktybinėmis ligomis) hiperurikemiją.
Šlapimo rūgšties gamybos mažėjimas, vartojant alopurinolį, priklauso nuo dozės, o šlapimo rūgšties natrio druskų koncentracija kraujo serume palaikoma žemiau įsotinimo. Todėl tirpsta natrio uratų kristalai ir mažėja jų sankaupos, podagros priepuoliai retėja ir silpnėja, pradeda mažėti podagrinė nefropatija. Gyvūnams ilgą laiką duodant alopurinolio, ksantinoksidazės slopinimas nesilpnėja, todėl galima daryti išvadą, kad alopurinolis nesužadina fermentų, kurie jį skaido. Tai vyksta ir žmogaus organizme.
Tiesioginiai šlapimo rūgšties pirmtakai yra hipoksantinai ir ksantinai. Oksipurinai gali kauptis slopinant ksantinoksidazę, tačiau dėl spartaus klirenso inkstuose (jų klirenso greitis panašus kaip ir glomerulų filtracijos greitis) jų koncentracija kraujo serume yra mažesnė, nei hipoksantinų ir ksantinų tirpumas.
Oksipurinų ekskrecijos padidėjimas yra ne toks didelis kaip šlapimo rūgšties ekskrecijos sumažėjimas; tai reiškia, kad bendras galutinių purinų apykaitos produktų kiekis šlapime mažėja. Viena iš galimų šio reiškinio priežasčių yra hipoksantino ir ksantino gebėjimas dalyvauti nukleinų sintezėje, nors jų metabolizmas yra slopinamas. Pirminių metabolitų kiekio padidėjimas grįžtamuoju ryšiu gali slopinti purinų biosintezę.
Vartojant alopurinolį bendras ksantino ir hipoksantino, išskiriamų su žmogaus šlapimu, santykis yra maždaug 2:1. Hipoksantinas gerai tirpsta vandenyje, o ksantinas ir šlapimo rūgštis vandenyje netirpsta ir beveik panašiai blogai tirpsta šlapime. Teoriškai dėl to gali susidaryti ksantino akmenys, tačiau net ir vartojant didelę alopurinolio dozę bendras išskiriamo ksantino kiekis yra mažesnis už įsotinimo koncentraciją (maždaug 0,5 mg/100 ml). Net ir esant įgimtam ksantinoksidazės trūkumui (ligoniai, kuriems yra ksanturija), kai galutinė šlapimo rūgšties medžiaga yra beveik vien ksantinas, akmenys susidaro labai retai.
5.2 Farmakokinetinės savybės
Alopurinolio tirpumas vandenyje yra 0,44 mg/ml esant 25 C ir 0,75 mg/ml esant 37 C temperatūrai. Alopurinolio mononatrio druska yra pakankamai tirpi.
Alopurinolio metabolitas oksipurinolis yra mažiau tirpus vandenyje nei jo pirmtakas. Geriamas alopurinolis greitai ir gerai rezorbuojasi: didžiausia jo koncentracija kraujo plazmoje būna po 0,5–1,0 val. Maždaug 20 % išgerto kiekio išskiriama su išmatomis.
Daugiausia alopurinolio pašalinama su šlapimu. Vaisto pusinės eliminacijos laikas iš kraujo plazmos labai trumpas (maždaug 2 val.), nes alopurinolio inkstų klirenso greitis tampa lygus glomerulų filtracijos greičiui ir vaistas greitai virsta oksipurinoliu. Palyginti su alopurinoliu, jo metabolito oksipurinolio pusinės eliminacijos laikas iš kraujo plazmos yra ilgesnis (18–30 val.). Oksipurinolis jungiasi su ksantinoksidaze taip pat greitai kaip ir alopurinolis. Leidžiant dideles alopurinolio dozes į veną, jis gali slopinti savo paties oksidaciją. Nei alopurinolis, nei oksipurinolis prie plazmos baltymų nesijungia ir greitai pasiskirsto organizmo skysčiuose.
Alopurinolio kiekis smegenyse yra nedidelis, maždaug 1/3 kiekio, esančio kituose audiniuose. Kaip minėta aukščiau, alopurinolis išskiriamas daugiausia per inkstų glomerulus, o oksipurinolis reabsorbuojamas inkstų kanalėliuose panašiai kaip šlapimo rūgštis. Kai inkstų veikla normali, oksipurinolio klirensas yra maždaug 16 ml/min (3 kartus didesnis už šlapimo rūgšties). Oksipurinolio reabsorbciją inkstų kanalėliuose gali slopinti urikozuriniai vaistai, pvz., probenecidas. Todėl vartojant kartu alopurinolį ir urikozurinius vaistus susidaro didesnė oksipurinolio koncentracija kraujo plazmoje nei vartojant vien alopurinolį.
Oksipurinolis yra veiklus alopurinolio metabolitas, gebantis slopinti ksantinoksidazę. Dėl mažo tirpumo ir rezorbcijos oksipurinolis nėra pranašesnis už alopurinolį.
Pacientams, kuriems yra inkstų nepakankamumas, šlapimo rūgštis ir oksipurinolis išskiriami blogiau. Pacientams, sergantiems podagrine nefropatija, reikia mažinti alopurinolio dozę, kad kraujo plazmoje būtų reikiamas oksipurinolio kiekis, gebantis slopinti ksantinoksidazę. Esant sutrikusiam oksipurinolio klirensui, paskaičiuoti reikiamą alopurinolio dozę galima pagal nomogramas.
Paciento su normaliu uratų klirensu, vartojančio 300 mg alopurinolio per parą, oksipurinolio koncentracija kraujo plazmoje yra maždaug 10 g/ml.
Alopurinolio metabolizmas
Pagrindinis alopurinolio metabolizmo galutinis produktas yra oksipurinolis. Alopurinol-1-ribozido, ribonukleozido, oksipurino 1- ir 7-ribozido ir ribonukleozido susidaro nedaug. Alopurinolį vartojant 5–7 dienas, šlapime 60–70 % jo dozės nustatoma oksipurinolio pavidalu, o 6–12 % - nepakitusio alopurinolio pavidalu. Alopurinol-1-ribozido ir oksipurinol-7-ribonukleozido nustatomas tik nedidelis kiekis (apie 3 % paskirtos dozės).
5.3 Ikiklinikinių saugumo tyrimų duomenys
Alopurinolio toksinis poveikis graužikams yra labai menkas. Vaistą sugirdžius pelėms, LD50 yra 700–2000 mg/kg, žiurkėms – daugiau nei 6000 mg/kg. Graužikų patelės alopurinolį toleruoja geriau nei patinėliai.
Šunims, kuriems metus buvo duota gerti po 30 mg/kg per parą, didesnio toksinio poveikio nepasireiškė, tačiau 90 mg/kg per parą dozė sukėlė inkstų veiklos sutrikimą. Beždžionėms, 14 dienų leidžiant į veną labai dideles alopurinolio dozes (1300 mg/m2 per parą), pasireiškė anemija, kaulų čiulpų slopinimas ir intersticinis nefritas dėl oksipurinolio kristalų kaupimosi inkstuose.
6. FARMACINĖ INFORMACIJA
6.1 Pagalbinių medžiagų sąrašas
Mikrokristalinė celiuliozė
Karboksimetilkrakmolo A natrio druska
Želatina
Koloidinis silicio dioksidas, bevandenis
Magnio stearatas
6.2 Nesuderinamumas
Neaprašoma.
6.3 Tinkamumo laikas
5 metai.
6.4 Specialios laikymo sąlygos
Laikyti ne aukštesnėje kaip 25 C temperatūroje.
6.5 Pakuotė ir jos turinys
Vidinė pakuotė – butelis.
Po 30 ar 100 Milurit 300 mg tablečių stikliniame butelyje.
Išorinė pakuotė – kartoninė dėžutė, kurioje yra pakuotės lapelis.
6.6 Specialūs atliekų tvarkymo reikalavimai
Specialių reikalavimų nėra.
Populiariausios ligos
Rekomenduojamos gydymo įstaigos
-
+185-24+161
-
+44-7+37
-
+20-4+16
-
+15-6+9
-
+9-5+4
- Daugiau gydymo įstaigų
Anekdotai
-
Pas gydytoją - psichoterapeutą:
- Žinot daktare, aš vakar sapnavau tokį keistą sapną... Aš vaikščiojau po gatvę visiškai nuoga, tik su skrybėlaite ant galvos...
- Jums buvo nejauku?
- O, taip! Skrybėlaitė buvo tokia nemadinga... - Daugiau anekdotų
Dienos Klausimas
Ar žinote naujos formos, kuri vartojama kartą per mėnesį, vitamino D pavadinimą